1,812 matches
-
supravegheați, ce nevoi au, cum pot aceștia spori bogățiile teritoriului în care trăiesc și cum pot fi controlate activitățile lor economice, sociale. Tehnologia politică se susține pe o normalizare disciplinară, ce înseamnă stabilirea unui model în funcție de anumite rezultate, de anumite daturi istorice pe baza cărora să se formuleze obiectivele de atins de o anumită putere-cunoaștere. Nu știu în ce măsură raporturile normal-anormal au fost stabilite în funcție de incapacitatea unui individ sau a unui grup uman de a se conforma unei norme 105, așa cum spunea
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
poziție de hegemonie cu o evidență dată, cu o realitate ce se obiectivează pe ea însăși. Realitatea obiectivă a discursului pozitivist, a gândirii lui Einstein a fost posibilă prin acest proces epistemic, unde reprezentarea lucrurilor ocupă o suverană poziție în raport cu datul istoric. Funcțiile creației originale, autentice se bazează pe această reprezentare care se distinge prin ea însăși. Individul modern și-a creat o identitate pe baza reprezentării sale despre lume, viață, societate. Dar această identitate nu poate fi decât o ego-istorie
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
aceeași funcție de exprimare, de (re)configurare, de transfigurare. Nu au același regim de constituire în raport cu societatea și cu oamenii. În timp ce cunoașterea istorică vizează acțiuni și fapte, care se pot sesiza din relațiile oamenilor între ei și cu lucrurile; vizează un dat istoric, care, evident, comportă o structură "secret lingvistică". Această structură secret-lingvistică se interpretează între concretul activității umane și celelalte cunoașteri umaniste (literatura, filosofia, psihologia, sociologia, etnologia, antropologia, teoria lingvistică și cea politică etc.); în sfârșit, vizează limbaje în sine și
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
noi arheologii istorice pentru tratarea spusului istoric. Concepția lui Foucault despre istorie destramă iluzia ricoeriană, și anume că istoria se află printre științele umane și, în consecință, poate fi tratată cu metodele hermeneuticii, cu diverse tehnici de interpretare pentru un dat sau un spus. Dacă istoricii integrează un spus, un fapt istoric într-o serie cronologică ireversibilă, atunci hermeneuții, utilați cu tehnici abstracte de interpretare, decupează un spus sau o serie de fapte și de enunțuri istorice pentru a le stabili
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
știință. Istoricii nu dispun de baghete magice, formule și axiome, ci doar de investigații laborioase pentru a desluși trecutul. Istoriile lor sunt într-un registru al provizoriului și evanescenței. Istoria nu are și nu comportă, în ciuda structurii "secret lingvistice" a datului, relații de ordin lingvistic precum semiotica, semantica, hermeneutica sau logica. Dacă aceste patru discipline îl ghidează pe intelectual în analizele lui, îi oferă omului modern posibilitatea de a-și dezvolta un discurs, istoria este "relație de putere, nu relație de
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
arhive și din cărți de istorie, pe baza unei comparații de tip istoric. Istoria ca forma mentis, indiferent dacă aceasta este fictivă sau reală, o separație discutabilă din moment ce funcția scrisului este tocmai figurarea, precum și o distanțare de realul dat, de datul istoric. Orice cuvânt scris este o mistificare, spunea Camil Petrescu, sesizând funcția de figurare a cuvântului scris. Ceea ce face posibilă istoria, atât sub aspectul acțiunilor, cât și al scrierilor este tocmai capacitatea de a figura aspecte din realitatea trăită (adică
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
epistemologii istorice, a oricărei teorii a istoriei. Ceea ce știm se relativizează doar din perspectiva discursului, a tehnicilor de lucru, a metodelor puse în practică, a încercărilor noastre discursive de a scrie istorie. Discursul și seria lui de enunțuri devin un dat istoric, un fragment de istorie prin imanența spusului său. El trăiește într-o atmosferă a lui, care devine fragment din trecut. În timp ce datele istoriei sunt aceleași, discursul istoric și istoriografic se schimbă printr-o re- și configurare în altfel de
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
fapt-adevăr); 3) utilitatea (ceea ce este real este necesar); 4) legitimitatea (dialectica drept-nedrept); 5) egalitatea (în drepturi și libertăți, devenită doctrină politică). Faptul, evidențele despre acesta și ideile generale (sau auctoriale) au funcții diferite în discursul istoricilor. Dacă faptul este un dat, ideea este un dincolo de dat, pentru a se înfățișa la modul abstract al reprezentării. Ideea trăiește prin reprezentare, atât timp cât aceasta 1) convinge și 2) orientează oamenii spre anumite scopuri, proiecte, vizibilități date. Teoriile occidentale ale reprezentării sunt în același timp
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
civile. Mai sunt dispuși civilii să plătească nota de plată pentru acțiunile tribaliste ale intelocrației și guvernelor? În ce măsură civilii sunt "un rest mut al politicii"? Ideile, prin vocea ideologilor și filosofilor lor, au avut o acțiune corozivă asupra realității ca dat, ca sumă de fapte umane; i-au îndârjit pe oameni să atace această realitate-dat, în numele unor "idealuri înalte", a unor "idei nobile și generoase". A gândi cu ideile, dincolo de fapte, dincolo de evidența realului, este drumul spre fanatism și tribalism intelectual
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
o serie de fapte. O simplă idee, ca un simplu gând reprezentat, nu este nimic fără acțiunea umană care dezvoltă istoria, o face posibilă. Platon și cultul ideilor nu au nicio însemnătate practică pentru filosofia istoriei. O idee devine "un dat" doar în urma unor mari acțiuni umane. "Large Ideas as Facts of History" își denumea istoricul ideilor și al culturii Jacques Barzun (n. 1907) un capitol din celebra sa carte The Modern Researcher (1957), pentru că aceste mari idei nu s-au
Foucault, cunoaşterea şi istoria by Lucian-Mircea Popescu [Corola-publishinghouse/Science/1446_a_2688]
-
datelor arheologice ne oferă motive mai mult decât suficiente pentru a considera că relatările din evangheliile Noului Testament sunt mărturii istorice avizate și credibile. Așa cum o descriu evangheliile, înmormântarea lui Isus nu este o legendă sau o farsă, ci un dat istoric. Practicile de înmormântare iudaice Iudeii își îngropau morții, apoi, mai târziu, le adunau oasele și le așezau în recipiente numite osuare, sau în cripte prevăzute anume în acest scop. Practica de a strânge oasele celui decedat se numește ossilegium
Ultimele zile din viaţa lui Isus : ce s-a întâmplat cu adevărat by Craig A. Evans, N. T. Wright () [Corola-publishinghouse/Science/101017_a_102309]
-
albastru al tainelor mării, din neputința desprinderii totale de ceea ce este pământesc în noi (Plaja Corsica). Și dacă se întoarce mereu la țărm, consider că o face pentru a ne oferi cadrul măreț al arhitecturii grecești și venețiene, ca un dat al încercării grandorii construcțiilor umane din dorința apropierii de Măreția Creatorului (Monaco; Sf. Sofia-Istambul; Cornul de Azur). La aceasta putem adăuga plăcerea privirii freamătului de culoare cuprins pe zidurile patinate ce mărginesc canalele din laguna Veneției (Gondolă la Veneția; Veneția
Memoria acuarelei by Viorica Topora? () [Corola-publishinghouse/Science/84080_a_85405]
-
O SĂRBĂTOARE A SUFLETULUI Flori, o revărsare de flori, clamează despre viața ca o ardere continuă, despre neostoitul apetit de a crea. Artista propune un mirific univers vegetal în care floarea nu mai este un intermediar ci un sumum, un dat finit ce prin valențele-i expresive se eliberează de efemer. Piese bine armonizate într-o expoziție echilibrată vădesc faptul că artista a adăugat sensibilității înnăscute un travaliu ce a ajutat-o să-și însușească „tainele” meșteșugului. Virtuozității cu care realizează
Memoria acuarelei by Viorica Topora? () [Corola-publishinghouse/Science/84080_a_85405]
-
atât sentimente de mulțumire (pentru că el le garanta securitatea și hrana), cât și de nemulțumire (pentru că nu le permite satisfacerea instinctelor, mai precis accesul la femeile din hoardă). O asemenea configurație istorică este analoagă cu ceea ce psihanaliza dezvăluie ca un dat universal al subconștientului masculin: complexul lui Oedip. Acesta ar exprima frustrările băiatului care Își dorește mama (ca un ecou sexualizat al perioadei de comuniune din timpul alăptării), dar nu o poate avea, deoarece tatăl este cel care o stăpânește din
[Corola-publishinghouse/Science/2018_a_3343]
-
inițiere, căsătorie, moarte sau metamorfoză), fie călătoriile consacratoare dintr-o lume Într-alta. Aceste treceri sunt sprijinite de figuri sacrale (Maica Domnului, vidra, lupul, bradul etc.) și se realizează prin activarea unor operatori mitici precum călătoria, vânătoarea, metamorfoza, somnul, spălatul, datul peste cap ș.a.m.d.; c) temele etiologice, În care se adună istorisirile legate de acțiunea unor protagoniști benefici sau malefici (precum Maica Domnului, Dracul, Solomonarul, Meșterul Manole, Ielele, Toderii, Priculicii, Joimărița) care, folosindu-se de operatori mitico-magici precum vraja
[Corola-publishinghouse/Science/2018_a_3343]
-
de pildă, cea senzațională de consum, extinzându-se apoi la zona mai amplă a artei în amsamblu, ca modalitate de concepere a actului literar, la manifestările limbajului (stilurile funcționale ale limbii) ajungând chiar la depășirea manifestărilor verbale, atunci când vizează un dat cultural, de exemplu, proiectele de statui 86. Vom reconstitui și mai exact inventarul său parodic pe baza răspunsurilor la întrebarea " Pe cine parodiază Caragiale?". Cele mai multe pastișe parodice vizează formalismul poeziilor macedonskiene: Cameleon femeie (sonet colorist), Erato, scapă-mă (Terține acrobatiste-simboliste
by Loredana Ilie [Corola-publishinghouse/Science/1088_a_2596]
-
romantismul, simbolismul, sămanătorismul), la un tip de literatură, de pildă, cea senzațională, de consum, extinzându-se apoi la aria mai vastă de cuprindere a artei în ansamblu, la manifestările limbajului (stilurile funcționale ale limbii), depășind nivelul verbal, atunci când vizează un dat cultural, de exemplu, proiecte de statui.142 Apetența pentru parodie, comună atât lui Caragiale cât și lui Urmuz, germinează însă din fonduri motivaționale similare doar până la un punct și conferă instrumentarului parodic funcționalități diferite. În acest sens, așa cum notam în
by Loredana Ilie [Corola-publishinghouse/Science/1088_a_2596]
-
orientarea sa personalistă, este utilă pentru descifrarea ei. Din moment ce persoana este prezența însăși a omului, ea nu poate fi susceptibilă de o definiție riguroasă. De asemenea, ea nu este obiectul unei experiențe spirituale pure, detașată de lucrarea rațiunii și a datului sensibil, ci se descoperă prin intermediul unei experiențe decisive, care se adresează libertății fiecăruia. Nu este vorba de experiența imediată a unei substanțe, ci de experiența progresivă a unei vieți personale. De aceea, potrivit lui Mounier, noi nu putem să descriem decât
Etica creştină din perspectiva persoanei by Duma Bernadin () [Corola-publishinghouse/Science/100983_a_102275]
-
o experiență creștină. Aceste tipuri de experiență ne ajută să identificăm elementele ce caracterizează experiența: faptul de a fi imediat constituie esența experienței, receptivitatea, întrucât ceea ce este experimentat nu e creat prin activitatea autonomă a subiectului, ci primit ca un dat inconfundabil și contactul cu realitatea - noțiunile ideale (figurile geometrice) și operațiile logice formale - corespunde cu datul prezent al conștiinței (E. Husserl). 2.2 Persoana - subiectul experienței Pentru a înțelege ce anume implică acțiunea din punct de vedere moral este fundamentală
Etica creştină din perspectiva persoanei by Duma Bernadin () [Corola-publishinghouse/Science/100983_a_102275]
-
de a fi imediat constituie esența experienței, receptivitatea, întrucât ceea ce este experimentat nu e creat prin activitatea autonomă a subiectului, ci primit ca un dat inconfundabil și contactul cu realitatea - noțiunile ideale (figurile geometrice) și operațiile logice formale - corespunde cu datul prezent al conștiinței (E. Husserl). 2.2 Persoana - subiectul experienței Pentru a înțelege ce anume implică acțiunea din punct de vedere moral este fundamentală interogarea subiectului care se angajează și suferă direct această experiență. Luând ca punct de referință subiectul
Etica creştină din perspectiva persoanei by Duma Bernadin () [Corola-publishinghouse/Science/100983_a_102275]
-
pe experiență, în dialog cu cultura, este o morală care caută în cultură noutatea materială care urmează să fie supusă evaluării criteriilor sale normative. Experiența ca „reflecție transcendentală” presupune o dublă capacitate în subiect: receptivitatea ca facultate de a surprinde datul de cunoscut și spontaneitatea care caracterizează receptivitatea și care se identifică cu intuiția. Momentul inițial și fondant al experienței transcendentale, în experiența obiectelor și în experiența ființei, îl constituie auto-experiența. În cadrul acestei auto-experiențe se desprinde posibilitatea experienței transcendentale ca întâlnire
Etica creştină din perspectiva persoanei by Duma Bernadin () [Corola-publishinghouse/Science/100983_a_102275]
-
atunci când numai prin intervenția rațiunii pot fi găsite valorile și nonvalorile, în contextul diverselor probleme cu caracter matrimonial (de exemplu faptul că uniunea dintre bărbat și femeie presupune căsătoria monogamică și indisolubilă). Ideea pe care Fuchs o subliniază este că „datul naturii” (de exemplu, sexualitatea), de la sine poate să indice doar modul în care funcționează dimensiunea sexualității, dar nu faptul că ea este o datorie morală. Cu alte cuvinte, nu poate să derive „a trebui” de la „a fi”, pentru că ar fi
Etica creştină din perspectiva persoanei by Duma Bernadin () [Corola-publishinghouse/Science/100983_a_102275]
-
tragedie Nu se poate dovedi, așa cum am remarcat deja, despre nici un sentiment total că indică o încheiere completă a vieții psihice. Atîta vreme cît apar noi trăiri, va exista și posibilitatea unei schimbări a dispoziției psihice de bază, asupra căreia datul trăit și-a lăsat efectele. O formație totală perfectă, fie ca o contopire, fie ca organizare este un ideal. Pe tărîmul vieții sentimentale, putem ajunge la o încheiere deplină tot atît de puțin pe cît o putem face pe tărîmul
by Harald Hőffding [Corola-publishinghouse/Science/956_a_2464]
-
ca să capate semnificație, trebuie îndeplinite două cerințe. Înțelegerea trebuie să fie atît de largă și de coerentă încît omul să aibă reprezentarea acelei mari ordini a lucrurilor, în raport cu care deziluziile, contradicțiile și suferințele aduse de viață să apară ca un dat legat de asemenea de ea și care au pretenția să existe așa cum, totodată, nu sînt capabile să spulbere încrederea în marea coerență în care se dezvoltă valorile vieții. Rezistența pe care omul o întîm-pină surprinde, poate, pentru un moment, dar
by Harald Hőffding [Corola-publishinghouse/Science/956_a_2464]
-
care îl constituie, conștient sau nu, din observațiile și amintirile ce-i stau la îndemînă. El dovedește că există, în ce-l privește, prin acțiunile pe care le întreprinde; acestea presupun că el crede că se găsește în fașa unui dat care este altceva și mai mult decît reprewntările și fanteziile proprii. Este potrivit în acest caz vechiul și simplu semn de recunoaștere: "Arată-mi credința ta prin faptele tale!" Mărimea ansamblului ce constituie pentru individ realitatea și soliditatea coerenței sale
by Harald Hőffding [Corola-publishinghouse/Science/956_a_2464]