2,482 matches
-
mătușa mea în Germania și când mi-a dat la micul dejun cereale cu lapte, cu ceai, prima dată din politețe am mâncat, dar a doua oară, văzând că se repetă, am râs. Mătușa mea s-a uitat la mine mirată și m-a întrebat. — De ce râzi, Cami? Voi dimineața mâncați cereale cum, la noi, mănâncă boabe găinile. A izbucnit într-un râs vesel, spunându-mi: Ați rămas în urmă cu politica. Nu-ți dai seama cât de sănătos este acest
Feţele iubirii by Victoria D. Popa () [Corola-publishinghouse/Imaginative/1166_a_2071]
-
copil mic și așezând-o pe masă continuând s-o privească. L-a sărutat pe Matei, mulțumindu-i, și a luat veverița s-o ducă la ea în cameră. Stai! Nu ești curioasă să vezi ce are veverița în cutiuță? Mirată, Cecilia deschide cutiuța în care era un lănțișor superb din aur. —Oau! Este minunat! Cum ai știut că-mi doresc un lănțișor? Știi, unchiule, că-ți spuneam demult că vreau să-mi cumpăr unul. —Matei ți-a citit gândurile, i-
Feţele iubirii by Victoria D. Popa () [Corola-publishinghouse/Imaginative/1166_a_2071]
-
ca s-o consulte în vederea unui diagnostic corect. Între timp, Natalia se trezise din leșin. Deschizând ochii, a văzut-o pe mama ei, pe Leontina și pe Matei pe care-l cunoștea foarte bine. Ce s-a întâmplat, a întrebat mirată, voind să se ridice. Stai liniștită, a împiedicat-o blând Matei. —Ai căzut din cireș, fata mea, îi venea mamei ei să plângă. —Matei a rugat-o pe ea și pe Leontina să meargă afară, că acum este grija lor
Feţele iubirii by Victoria D. Popa () [Corola-publishinghouse/Imaginative/1166_a_2071]
-
învățătură. Atât Cecilia, cât și Matei mai tot timpul liber și-l petreceau cu copiii, având multă răbdare în a le forma bunele deprinderi. Adesea îi atenționau: Să nu ne faceți de rușine. — Dar ce-am făcut? se întrebau ei mirați. Nimic, dar vă prevenim. Atunci începeau, când unul, când altul să dea exemple de elevi care nu salută, vorbesc obraznic, nu învață, absentează de la ore, fumează. Vedeți, sunt atâtea apucături rele de care voi trebuie să vă feriți, îi sfătuia
Feţele iubirii by Victoria D. Popa () [Corola-publishinghouse/Imaginative/1166_a_2071]
-
formă perfect rotundă?” „Sigur că da”, răspunse tinerelul fără să stea prea mult pe gânduri. „Bravo”, Îi zise inginerul, bătându-l prietenește pe umăr. „Ignațiu de Loyola, acum câteva secole, când se Închina, spunea la fel...” Picoloul făcu o față mirată. „Dar eu nu mă Închin”, răspunse el. „Și bine faci, tinere”, replică vesel Satanovski. „Dacă ai gândi, l-ai vedea pe Dumnezeu nu ca pe un cerc circumscris sieși, cu rază zero și suprafața infinită, sau poate invers, ci ca
[Corola-publishinghouse/Imaginative/2337_a_3662]
-
minute de mers. I-am mulțumit și bucuroși am plecat mai departe. Am ajuns în dreptul porții, am bătut zdravăn și nu peste mult timp apare sora și cumnatul meu, îmbrăcați în haine subțiri de vară. La vederea noastră au rămas mirați și bucuroși mai ales că era prima vizită a soției mele în acele locuri izolate și parcă uitate de lume și de Cel de sus. Intrăm în curte, apoi suntem poftiți într-o cameră destul de mare, frumoasă și mai ales
Locurile natale by NECULAI I. ONEL () [Corola-publishinghouse/Imaginative/83211_a_84536]
-
cu miros plăcut și un harbuz de vreo șapte-opt kilograme. - Luați și mâncați, că sigur sunteți flămânzi după atâta efort. Apoi tacticos scoate o bucată mare de caș, ardei și gogoșari mari și grași, roșii, ceva morcov frumos și roziu. Mirat, mă uit spre moș Vasile și-l întreb: - Dar morcovul pentru ce l-ați adus? - Păi sunteți cam tineri și vă mai trebuie puțină minte și mai ales experiență în ale pescuitului, altfel degeaba târâți după dumneavoastră undițe și alte
Locurile natale by NECULAI I. ONEL () [Corola-publishinghouse/Imaginative/83211_a_84536]
-
Înhămați boii scârțâia și se zgâlțâia din Încheieturi pe sub arcadele cetății, pe sub umbra caselor, de o parte și de alta a drumului, numai că el abia dacă zărea vreo casă, căci privea pierdut doar În sus, cu ochii Încremeniți și mirați, presimțind doar prezența caselor Înalte de piatră, după cum Îi cădea umbra pe chip și pe ochii‑i vlăguiți, presimțind prezența caselor joase de după care soarele nu se adăpostea, dar la fel de prezente, de nevăzute și atât de reale, mai reale decât
[Corola-publishinghouse/Imaginative/1958_a_3283]
-
unduitoare ale stejarilor. O pasăre Își luă brusc zborul dintr‑un tufiș, fără nici un zgomot; un fluturaș ruginiu ca o frunză uscată se făcu nevăzut de pe trunchiul unui stejar; un cerb se opri deodată din goană, ca Împietrit și parcă mirat, ca imediat s‑o ia la fugă ca din pușcă; o creangă putredă căzu din copac; o pânză de păianjen se legăna pe un strop de rouă care reflecta razele sângerii ale soarelui. Conurile cădeau pe nesimțite, o creangă se
[Corola-publishinghouse/Imaginative/1958_a_3283]
-
Împărăția umbrelor, va pricepe aluziile la adresa suveranului și va azvârli cartea cât acolo, „cu groază și scârbă“. Nădăjduind că va fi promovat În slujbă, va denunța cazul poliției. Când agenții poliției vor deschide cutia cu cărți, contrabandistul de tutun, sincer mirat, va jura că acela care Îl trăsese pe sfoară va plăti scump. După părerea inspectorului de poliție nu lipsea nici o carte. Cum arderea era socotită o uzanță barbară din pricina unor asociații de gânduri cu Evul Mediu, așadar nepopulară, cărțile vor
[Corola-publishinghouse/Imaginative/1958_a_3283]
-
arginții muntelui orbit. MARGINI DE SEARĂ Pendulul apei calme, generale, Sub sticlă sta, în Țările-de-Jos. Luceferii marini, amari în vale; Sălciu muia și racul fosforos. Un gând adus, de raze și curbură (Fii aurul irecuzabil greu!) Extremele cămărilor de bură Mirat le începea, în Dumnezeu. STEAUA IMNULUI " Asemenea seri se întorc, zice-se, de demult." M. I. Caragiale (Craii de Curtea Veche, pag. 36) Râu încuiat în cerul omogen, Arhaic Unt, din lăudată seară, Scurs florilor, slujind în Betleem, Când gărzile
Opere by Ion Barbu [Corola-publishinghouse/Imaginative/295564_a_296893]
-
să știu ?“ „Despre Mechtilde...“ „Care Mechtilde ?“, s-a mirat Zenobia; iar când i-am spus ce citeam, mi-a mărturisit că nu știa nimic despre nici o Mechtilde, dar că nu suporta ura; vorbise așa, într-o doară, și părea mai mirată decât mine, mai speriată chiar, ai fi zis că voia să-și ceară scuze. * Plajele litoralului peruvian al Oceanului Pacific au fost invadate de uriașe meduze multicolore, smulse de furtuni din adâncuri. 13. Altă dată, când am căpătat două bilete la
Zenobia by Gellu Naum () [Corola-publishinghouse/Imaginative/614_a_1257]
-
care nu mai deschisese de mult ochii, ne privea cu o sprintenă curiozitate, „mai e și bătrânul“ (aici Dragoș s-a încruntat puțin și a clătinat din cap, a mustrare). Maria s-a uitat spre masă, apoi și-a întors, mirată, capul spre mine. Există oameni în fața cărora e plăcut să pălăvrăgești, ei te incită la asta, îți dau impresia că înțeleg foarte bine și ce spui, și ce nu spui; de multe ori te și dezamăgesc, mi s-a întâmplat
Zenobia by Gellu Naum () [Corola-publishinghouse/Imaginative/614_a_1257]
-
trei putini cu brânză de la ele, și lapte am, și ouă, de toate, am tot ce-mi trebuie, n-are decât să vină iarna...“ „Ouăle tot de la ele le ai ?“ „Cum adică de la ele ?“ ( Omul m-a privit din nou, mirat și bănuitor.) „Ouăle sunt de la găini, asta știe oricine, dar de la ele am brânză și lapte, am de toate... De-asta le strâng și eu buruieni, că le mănâncă grozav. Le place...“ Părea încântat. „Pe vară, le-am strâns o
Zenobia by Gellu Naum () [Corola-publishinghouse/Imaginative/614_a_1257]
-
instalații, cu beculețe de diferite culori care clipeau și un brăduleț îmbrăcat în beteală argintie, pe care străluceau globuri colorate. Pe lângă toate acestea, mirosul aromat al cafelei răspândit în sală, te îmbia. Eva le-a servit cafeaua, privindu-i lung, mirată, pentru că nu-i mai văzuse o vreme împreună, doar de câte unul singur. Ea se așază la masă cu ei, ca de fiecare dată, și-i întrebă: -Ce mai faceți dumneavoastră, adresându-se astfel, pentru că era și Radu de față
Preţul răzbunării by Moldovan Ioan Mircea () [Corola-publishinghouse/Imaginative/91493_a_92399]
-
din institut, este în stare să doarmă aici toată săptămâna, sau să plece și să apară când ne e lumea mai dragă. Doamne, ajută-mă să trec și peste asta", zice el în gura mare, colegii se uită la el mirați, el, ateistul, îl invocă pe Cel de Sus, șeful își dă seama de gafa făcută, se înfurie și desenează în aer o cruce cât o zi de post, tot atelierul izbucnește în hohote de râs. Râdeți voi, dar de această
by Ana Luduşan [Corola-publishinghouse/Imaginative/1103_a_2611]
-
se șterge din minte tot ce a mestecat cu atâta sârg în creierul ei de femeie bezmetică. Îl trage în pat fără o vorbă. El continuă să se uite la ea de parcă acum ar descoperi-o pentru prima oară. Întreabă mirată. "Ce s-a întâmplat"? "Arăți ca o zeiță păgână care tocmai și-a înfulecat adversarul". Adversarul din mine, își spune în sinea ei. Începe să râdă. "De ce râzi?", o întreabă el contrariat. "Îți place ceva la mine?" întreabă cu teamă
by Ana Luduşan [Corola-publishinghouse/Imaginative/1103_a_2611]
-
Nicanor anunță, cel dintâi, că pata rubinie, vizibilă de la distanță, sub malul mărginaș al tărâmului Baisei, încenușase în spuză. Peste fumuriul stingerii ei, se tolăniră îngălbenitele piei de șoarece, ce începuseră să se desprindă din ramurile de salcie, sub ochii mirați și preocupați ai goldăneștenilor. O dimineață înnourată de septembrie, cu gust de cenușă și mireasmă de lemn mustind în vatră, le aminti de anotimpul culesului de roade, care totdeauna umpluseră coșarele din Goldana cu pulbere de aur. Înainte ca soarele
[Corola-publishinghouse/Imaginative/1512_a_2810]
-
apostolește! Nu cu avionul și cu ispita gagicilor în coastă, în față și în spate!... Doamna cu ciorapi de mătase foarte ajustați pe picior, cu eșarfa mov și cu paltonul de stofă de bună calitate ținut pe brațe îl privi, mirată: Ați întrebat ceva, domnule? zise ea, ridicând vocea spre a fi auzită prin zumzetul celor două motoare ale avionului. Vladimir se întoarse spre ea întrebător, dându-și imediat seama că își bodogănise gândurile, făcându-le auzite, dar fără a fi
[Corola-publishinghouse/Imaginative/1512_a_2810]
-
eu, conașule, că, dacă vei avea răbdare multă, dobândă ai să ai pe măsură.” „Ia te uită! Țiganca n-a dispărut așa, pur și simplu, ci se ține în umbra mea. Cine poate fi această femeie?” m-am întrebat eu mirat și mai tare. Parcă mi-ar fi auzit gândul, glasul țigăncii a răsunat din nou: „Nu te voi părăsi niciodată, conașule. De fapt, nu am voie să te părăsesc.” De ce nu ai voie să mă părăsești? m-am trezit întrebând
CE NU ȘTIM DESPRE IAȘI by VASILE ILUCĂ () [Corola-publishinghouse/Imaginative/546_a_699]
-
să aud și eu ce a poruncit Constantin Nicolae Mavrocordat voievod la 15 martie 1742.” „Pentru a câta oară bătrânul călugăr îmi spune al cui și de când este un manuscris fără să fi pus mâna pe el?” m-am întrebat mirat, dar am trecut la treabă fără preget. „Scriem domnia mea la dregătoriul ținutului... Facem știre că domnia mea am socotit ca să scriem stare locului de la acel ținut. Pentru aceasta v-am trimis și zapciu. Deci pe însemnarea aceasta ce vă
CE NU ȘTIM DESPRE IAȘI by VASILE ILUCĂ () [Corola-publishinghouse/Imaginative/546_a_699]
-
bine? Tare ar fi avut Tomoe poftă să-i ardă un șut. — Gaston. — Da. — Îmi înțelegi japoneza? — Da. Da. — Atunci hai să ieșim de aici! Unde-ți sunt bagajele? Gaston arătă spre sacoșa din pânză. — Asta-i tot? întrebă Takamori mirat. — Da, zise Gaston dând din cap. În cală, care nu avea mai mult de cincizeci de rogojini, pe lângă mirosul de ulei și vopsea, mai era ceva, mult mai neplăcut. Tomoe și-a dus batista la nas și s-a întors
[Corola-publishinghouse/Imaginative/2300_a_3625]
-
pachețele înfășurate în ziare franțuzești. I-a dat un pachet lui Takamori și unul lui Tomoe. — Poftim, Takamori-san. Poftim, Tomoe-san. I-a rugat apoi să dea celelalte două pachețele mamei, care se culcase deja, și lui Mă-chan. — Gaston, a strigat mirată Tomoe, doar n-ai de gând să ne părăsești astă-seară. — Ba da, în seara asta... acum. Nu le venea să creadă. — Gas, imposibil! În primul rând, n-ai unde să-ți petreci noaptea, nu? Nu vă-ngrijorați. Nu vă-ngrijorați
[Corola-publishinghouse/Imaginative/2300_a_3625]
-
aceea îmi place să cred că măcar unul din bufonii care zic lucruri usturătoare speră, continuîndu-și monologul, că spectatorii i-au văzut lacrima sub fard. Și, cine știe, când ajunge în culise, izbucnește, poate, chiar în hohote câteodată, sub privirile mirate ale valeților care încearcă să-l consoleze: "De ce plîngi? Regele a fost mulțumit"... Nu, vechii mei prieteni, ― i-am liniștit ― nu vă temeți. Eu nu voi plânge. Cel mult aș putea scrie și eu ca Erasm Elogiul nebuniei. Dar sper
Viața pe un peron by Octavian Paler [Corola-publishinghouse/Imaginative/295606_a_296935]
-
zi s-a întîmplat ceva deconcertant. Nu-mi dau seama cum s-au petrecut exact lucrurile. Cred că Eleonora a vrut să facă o glumă și mi-a zis că "ar da un telefon". La care eu, în loc să mă uit mirat sau să pufnesc în râs, i-am răspuns pe tonul cel mai serios. ― Du-te, dar nu sta mult. Ea a rămas încremenită. Se așteptase la orice. Să-i zic: Stai locului, femeie nebună, n-ai văzut că telefonul are
Viața pe un peron by Octavian Paler [Corola-publishinghouse/Imaginative/295606_a_296935]